Кирил Кадийски
Артюр Рембо
живот в дати

chitanka.info

1854 — На 20 октомври В Шарлевил, в дома на своя дядо по майчина линия, се ражда Жан-Никола-Артюр Рембо. Баща му Фредерик Рембо, капитан от пехотата, по това време е на служба в Лион. Майка му Витали Кюиф е от семейство на дребни арденски собственици.

1862 — Приет е като приходящ ученик в училището Роса, в Шарлевил.

1865 — Ученик в пети клас в колежа в Шарлевил. Приет е в шести клас през ноември същата година.

1866 — Изключителната му интелигентност му позволява да прескочи един клас и още през октомври е приет направо в осми клас.

1868 — През месец май, по случай първото причастие на престолонаследника, му изпраща писмо в стихове на латински. Огюст Филон, възпитател на принца, му предава благодарностите на своя ученик чрез директора на Колежа.

1869 — Le Moniteur de l’Enseignement secondaire публикува три съчинения в стихове на Рембо на латински. Едно от тях му донася първа награда в конкурс, организиран от Академията в Дуе, под чието административно ръководство е и колежът в Шарлевил. Пише първите си стихотворения.

1970 — В броя си от 2 януари La revue pour tous публикува стихотворението му Подаръци за сираците. В курса по риторика привлича вниманието на преподавателя си Жорж Изамбар, който го окуражава и му дава книги. Като него и Рембо става републиканец и антиклерикал. Пише огромно количество стихове и ги изпраща на Теодор дьо Банвил и на сатиричния вестник La Charge, който публикува едно негово стихотворение на 13 август. На 29 август, когато франция е от няколко седмици във война и понася тежки поражения, той напуска без разрешение дома си и тръгва за Париж през Шарлероа. Тъй като пътува без билет, е арестуван още при пристигането си и на 31 август е хвърлен в затвора на Мазас. Пише на Изамбар, който идва да го освободи, отвежда го обратно в Дуе и ходатайства пред госпожа Рембо да не се сърди на сина си. След няколко дни отново избягва от Шарлевил, този път пеша, към Белгия. В Брюксел отива при един приятел на Изамбар, който му дава пари да се върне в Дуе при учителя си. Информирана за тези нови приключения, госпожа Рембо прибира юношата в Шарлевил с намерението веднага след настъпването на мира да го изпрати в пансион.

1871 — Трето бягство, на 25 февруари. Продава часовника си и си купува билет за Париж, където скита до 10 март. Липсата на средства го принуждава да се върне пеша в Шарлевил. Продължава да пише стихове, изпраща ги на Банвил и Пол Демени, млад писател от Дуе, с когото го е запознал Изамбар. Изпраща и на Верлен посредством някой си Бретан, служител в Шарлевил, вече имал възможността да се срещне със „сатурническия“ поет. След като получава стиховете, Верлен поканва автора им в Париж. Рембо пристига през септември. Точно в този момент попада сред Зютик — група поети и артисти, където редом с Верлен най-добрите му приятели ще бъдат Анри Мерсие и музикантът Кабанер.

1872 — Всекидневни пиянства. Бурни разправии между Верлен и жена му. През март Рембо се връща в Шарлевил и пише първите си стихотворения, в които открито скъсва с традиционната поезия. През май е отново в Париж. На 7 юли заминава за Белгия, придружен от Верлен, който изоставя жена си и сина си. На 4 септември двамата взимат кораб за Англия. В Лондон Рембо живее на разноските на Верлен, който е обезпокоен от заведеното срещу него дело от изоставената съпруга. Разстроен, в края на ноември или началото на декември, Рембо се завръща в Шарлевил.

1873 — Ново пътуване до Лондон, където Верлен твърди, че е тежко болен. Госпожа Верлен, майка му, която той води за носа, дава на Рембо парите, необходими му, за да отиде при приятеля си. Но Рембо не се задържа в Лондон и скоро отива при семейството си в Ардените, в Рош, близо до Вузие. Остава там до 24 май. През този ден Верлен, дошъл да го повика при себе си и с когото той е приел да се срещне в Буйон, тоест на френско-белгийската граница, го убеждава да тръгне с него за Лондон, където двамата поети много скоро се скарват. В началото на юли Верлен скъсва с него и се връща в Белгия, оставяйки го в Лондон без средства. Верлен има намерение да се събере с жена си, но тъй като тя отказва, той се опитва отново да се върне при Рембо и го извиква в Брюксел. Рембо пристига там на 8 юли вечерта. Нови караници. На следващата сутрин Верлен, побеснял, ранява с пистолет Рембо в китката. Верлен е арестуван. Независимо, че Рембо отказва да подаде жалба, срещу него започва следствие. Раната на Рембо е лека. Още с излизането му от болницата, на 20 юли, белгийското правителство го екстрадира, защото писмата, намерени у него и у Верлен противоречат на показанията им за техните отношения. Рембо се връща в Рош, където завършва Един сезон в ада, който е започнал да пише през април. Веднага го дава за отпечатване на един брюкселски печатар. Брошурата излиза през октомври, но с изключение на няколкото сигнални бройки, изпратени на автора заедно с фактурата, целият тираж остава в печатницата, защото Рембо не може да го плати.

1874 — Отново заминава за Англия, където ще се издържа, давайки уроци по френски. Преди това е спрял в Париж и се е срещнал там с Жермен Нуво, който тръгва с него в новия му британски поход. Работи над Озарения, част от които може би са били написани през 1872 и 1873. Майка му и сестра му Витали прекарват с него месец юли.

1875 — Завърнал се в Шарлевил в началото на януари, още същия месец заминава за Щутгарт, където дава уроци по френски, както предишната година в Англия. Верлен, излязъл от затвора в Монс, отива при него с надеждата отново да се сближат, но само го раздразва и си тръгва с влака, след като е наказан от бившия си другар. През май Рембо отива в Швейцария и Италия. Болен, спира в Милано. В началото на лятото отново тръгва пеша на юг. Липсата на всякакви средства го принуждава да поиска от френското консулство в Ливорно да бъде репатриран. На 15 юни е в Марсилия. През юли — в Париж. Връща се в Шарлевил през октомври. Сестра му Витали умира на 18 декември.

1876 — Отива във Виена. Експулсиран е от Австрия през април. Заминава за Холандия. На 19 май постъпва за шест години в холандската армия в Индонезия. Получава за това триста флорина. На 10 юни отплава за Батавия и пристига там във втората половина на юли, след три седмици дезертира и се наема на един английски платноход на път за Европа. Появява се в Шарлероа в края на декември.

1877 — Отива в Хамбург и работи като преводач в администрацията на цирка „Лоазет“. С цирка обикаля Дания и Скандинавския полуостров, после е репатриран от френското консулство в Стокхолм. През септември слиза в Марсилия. Иска да отиде в Александрия, но се разболява и е принуден да спре в Чивита Вехия, връща се през зимата в Шарлевил.

1878 — През пролетта е в Хамбург. Търси начин да замине за Ориента. И тъй като не намира такъв, отново се озовава в Шарлевил. През октомври тръгва отново: Вогезите, Швейцария, Сен-Готар — най-често пеша. В Лугано взима влака за Генуа, където на 19 ноември се качва на кораб за Александрия. После прекарва известно време на остров Кипър, където е началник на строителен обект.

1879 — През юни се връща при семейството си в Рош, близо до Вузие.

1880 — Заминава за Египет, където не успява да намери работа. В края на април се връща в Кипър и там надзирава работите по строежа на официално здание на билото на връх Тодос, на 2100 м. надморска височина. Напуска строежа през юни, защото се е скарал с работодателите си. Скитосва из всички пристанища по Червено море и през август в Аден се наема като търговски пътник във фирма, занимаваща се главно с кожи и кафе. През ноември началниците му го изпращат в Хараре, където откриват филиал. Пристига на 13 декември „след двадесет дни езда през сомалийската пустиня“.

1881 — Хараре.

1882 — В Аден, в същата търговска фирма.

1883 — Заминава за Хараре в края на март. Обикаля малко познатите райони на Агадин и изпраща доклад за тях на Географското дружество.

1884 — Предприятието, за което работи, прекратява дейността си. Рембо се връща в Аден, където на 23 април работодателите му издават удостоверение, в което хвалят интелигентността, находчивостта и лоялността му. Един от началниците му почти веднага започва ново начинание и наема Рембо за шест месеца, считано от 1 юли.

1885 — Все още е в Аден. Има нов договор за една година. Развален е по взаимно съгласие два месеца преди изтичането му. Започва собствена търговия. От началото на декември е в Таджура и подготвя керван за Чоа.

1886 — Пребивава ту в Таджура, ту в Аден и между другото се занимава с продажбата на пушки и куршуми.

1887 — Зает е със същите дейности. Основният му клиент е Менелик, господар на Чоа и бъдещ Негус. Прекосява Абисиния. През август е в Кайро — отслабнал, уморен, оплаква се от болки в лявото бедро и коляно. Връща се в Аден в началото на октомври и прави непрестанно постъпки да си получи парите за доставките на Менелик.

1888 — В началото на годината е в Аден. През март пътува до Хараре. Връща се в Аден, после отново за кратко отскача до Хараре в края на март. През април е в Аден. През май отива в Хараре за няколко месеца.

1889 — Все още е в Хараре и се занимава с черна борса на оръжие, кожи, кафе и мускус.

1890 — Без промяна.

1891 — Оплаква се от разширени вени. През април много силно и много болезнено спукване на коляното го принуждава да се върне в Аден. Репатриран е през май и още с пристигането си в Марсилия е приет в болницата Консепсион. Ампутират десния му крак. Връща се в Рош при своите в края на юли, но болестта продължава да нанася пораженията си. Надявайки се, че слънцето ще му се отрази добре, се връща в Марсилия в края на август, придружен от сестра си Изабел. Принуден е с пристигането си отново да постъпи в болницата. Умира там на 10 ноември в ужасни мъки.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.